- I tidigare avsnitt: - Vänskapens ljus når inte oss...
...på en miljon år.
Jack Crawford är mindre misstänksam än du.
- Han vet inte vad du kan göra. - Inte du heller.
Du låtsas vara öppen, medan du tvingar mig att ljuga för din skull.
Nån har försökt preservera dem. De är täckta med harts.
- Många saknas. - Du vill veta hur han väljer dem.
Berätta vad du ser.
Jag har förlorat handlingen.
Jag är den opålitlige berättaren av min egen historia.
Du har ett ofullständigt jag. Du kan inte se alla delar av dig själv.
De skrämmer mig.
Jag vet inte vem jag är längre.
Och jag är rädd.
Utan att minnas har du har fastnat i en fantasi.
Jag vet inte vad som är värst.
Att tro att jag gjorde det.
Eller att tro att du gjorde det-
- och... gjorde detta mot mig.
Hannibal bär inte ansvaret, Will. Inte du heller.
Utan sanningen kan du inte gå vidare.
Jag kände mig så förrådd av dig.
Förräderiet var det enda som kändes verkligt.
Jag litade på dig.
- Jag behövde lita på dig. - Du kan lita på mig.
Herregud, jag är väldigt...
- Jag är väldigt förvirrad. - Självklart.
Will, låt oss hjälpa dig.
Låt mig hjälpa dig.
Jag behöver din hjälp.
Vilken trevlig överraskning.
- Slå dig ner. - Jag ska inte stanna länge.
Vad kunde inte vänta till nästa träff?
Vi ska inte ses igen.
Jag är inte din psykiater längre.
Får man fråga varför?
Jag har nått gränsen för min effektivitet.
Jag tror inte att jag kan hjälpa dig.
- Får jag remiss till nån annan? - Nej.
Jag avslutar helt enkelt vår relation som patient och psykiater.
Du har försökt avsluta den förut.
Jag är tacksam för att du har velat träffa mig efter mitt angrepp.
Men efter allt som har hänt med Will Graham-
- har jag börjat ifrågasätta dina handlingar.
Särskilt dina tidigare handlingar, rörande mig och mitt angrepp.
Har du talat med Jack Crawford om detta?
Nej. Det ska jag heller inte göra.
Då skulle jag verka lika skyldig som du.
Men det kanske var din intention.
- Vad är jag skyldig till? - Det kan jag inte säga exakt.
Jag har kommit till en slutsats-
- grundad på vad jag har skymtat genom sömmarna på din människokostym.
Och min slutsats...
...är att du är farlig.
Det var tråkigt att du känner så.
Kom inte hem till mig igen.
Jag hittar ut själv.
Jag ska återuppta Will Grahams terapi.
Till vilken nytta? Förutom din egen?
Han bad om min hjälp.
Då kanske ni förtjänar varandra.
Han heter Roland Umber, samma profil som de andra.
Bodde ensam, försvann hemifrån. Mycket heroin i blodet.
Det här offret lösgjordes inte, han slets bort.
Hans defekter fick mördaren att slita ner honom.
Han kastades i en biflod 65 mil bort från de andra offren.
Som maskrosfrön. Han sprider kroppar i alla riktningar utom sin egen.
- Mycket poetiskt. - Stötarna i floden orsakade skador.
Det går inte att skilja dem från de tidigare skadorna.
Ursäkta.
Doktorn, kom hit.
Det kan finnas bevis hans craquelures.
- Vad? - Craquelure.
Det är franska för krackeleringarna som oljemålningar får med tiden.
Sprickor är inte alltid svagheter. Det finns liv i dem.
Det kan finnas fibrer som kan visa var kropparna förvaras.
- Vad har offren gemensamt? - Vi kanske ska titta på skillnader.
Alla har lite olika hudton. Det kan vara som en färgpalett.
Hudfärg är så ofta politiserat.
Det vore nästan uppfriskande att se nån vältra sig i estetiken.
Vi ska se färger, Jack. Mördaren kanske ser alla så.
Därför klarar han göra det han gör.
Det finns många fler kroppar på hans palett.
Fascinerande insikt, ms Katz. Det är som om Will Graham själv var här.
Ja, det är det.
Hur mår Will Graham?
Håll tyst.
Varför kom du inte till mig innan du pratade med honom?
- Du hade sagt nej. - Just det.
- Men jag vet att du vill säga ja. - Vet du det?
Jag gick dit eftersom du inte gjorde det.
Jag var tvungen.
- Varför gick du inte? - Will är sinnessjuk, eller psykopat.
- Alltså kan jag inte lita på honom. - Du behöver bara lyssna.
Det jag hör är: Om han är sinnessjuk är det mitt fel.
Om han är psykopat har min magkänsla helt fel.
- Du tror att han är oskyldig. - Jag vet inte.
- Han vill fortfarande rädda liv. - Jag har tänjt på reglerna för det.
Nu granskas jag i en internutredning.
De vill göra en psykologisk utvärdering-
- för att avgöra min kompetens.
Om du inte vill att jag går tillbaka, gör jag inte det.
Vi har inte haft det här samtalet.
Eftersom vi inte har haft samtalet vill jag att du gör ditt jobb.
Vet du vad ditt jobb är?
- Ja, det vet jag. - Gör det, då.
Jag måste stå bakom linjen.
Vissa patienter har kissat på psykiatern.
En linje kan ju uppmuntra en kisstävling.
Jag vill inte ha en kisstävling med dig, dr Lecter.
Kom närmare.
Du sa att vänskapens ljus inte skulle nå oss på en miljon år.
Är vi närmare vänner nu?
Vänner har ett symmetriskt förhållande.
Det mellan psykiater och patient är obalanserat.
Det finns en maktskillnad mellan dem.
Jag känner till den, särskilt med min egen psykiater.
Men vi pratar ju bara.
- Du hotade mig med uppgörelse. - Ja.
Där kan jag inte skylla på det undermedvetna.
Du letade efter något i ditt huvud för att anklaga mig.
- Du hittade det inte. - Jag känner inte igen mycket där.
Vad du än minns är en förvrängning av verkligheten.
Inte det sanna händelseförloppet.
Jag inser det.
Beverly Katz har besökt dig.
Ja.
Du bör inte tänka på morbida saker under din återhämtning.
- Det är det enda som känns normalt. - Våldet?
Strukturen för att förstå våldet.
Var försiktig med vad du ersätter dina förlorade delar med.
Vad såg du på bilderna?
Mördaren hänger inte upp sina offer.
Han syr ihop dem. Varje kropp är ett penseldrag.
Han gör en mänsklig väggmålning.
- Varför? - Han saknar också delar.
Dr Lecter bad mig att inte tänka på morbida saker.
Jag vet att du vill stoppa morden.
Anledningar till att förhindra mord faller mig ofta in, men...
- Men jag behöver nåt i gengäld. - Jag kan prata med ledningen.
- Chilton? - Han samarbetar med oss.
Ja visst. Han spelar in samtalen med besökarna.
Han är en skvallertacka.
Vad vill du ha?
Du kan nog inte skaffa mig det.
Testa.
Jag vill att du ignorerar alla bevis mot mig.
Du har rätt. Det kan jag inte.
Hur många färger vill mördaren ha i sin kritask?
- Och om jag ignorerar bevisen? - Glöm bort dem helt.
Om jag är skyldig hittar du fler bevis.
Om jag är oskyldig kanske du upptäcker det med.
Okej. Jag ska fortsätta leta.
Bra. Ge mig mappen så ska vi se.
- Har du nåt emot att gå ut? - Ja.
Huden är inte lika missfärgad som de andras.
Den är relativt välbehållen.
Varför kastade jag bort dig?
Hade Roland Umber drogproblem?
Han deltog i en öppen avvänjning.
- Heroin? - Bland annat.
Han hade hög tolerans för opiater. Överdosen tog inte.
Han överlevde det som gjordes mot honom.
Han slet sig lös själv.
Han sprang.
- Hur hamnade han i vattnet? - Mördaren ville inte släppa honom.
Roland Umber kom undan.
- Kom undan varifrån? - Mördaren behöver en avskild plats.
Ett lager, en gård. En övergiven plats.
Uppströms från där liket hittades. Nära vattnet.
Tack.
Jag är nyfiken. Vad sa Hannibal Lecter om Umber?
Att mördaren dumpade honom, som de andra.
Bara för att han sa det, behöver han inte tro det.
Hallå.
Jag älskar ditt arbete.
- Hur hittade du den här platsen? - Du och Will Graham är ett bra team.
Du gav oss vad vi sökte, han gav oss var.
Majsdamm i hans craquelures.
Will tror att Roland Umber rymde.
Vi gick uppströms tills vi fann majs.
Hej, Beverly. - Dr Lecter.
Följ med mig. Du har aldrig sett nåt liknande.
Säkert inte.
Hur kan en människa bli så ond?
Jag väljer varken arv eller miljö.
Vi är byggda av DNA och födda in i situationer vi inte kan kontrollera.
Leve den stympade världen, va?
Hur såg det ut uppifrån?
- Fascinerande. - Rituella människooffer.
Det är i alla fall en gest.
Till vem?
Ögat ser förbi denna värld, in i nästa-
- och ser återspeglingen av människan.
- Ser mördaren mot Gud? - Kanske nån existentiell kris.
Vid en existentiell kris skulle ingenting avspeglas i ögat.
Skulle en person som kan göra sånt här fortsätta med det?
Det här kan vara hans början. Och/eller hans avslutning.
Han kanske aldrig dödar igen.
Han ser inte människor. Han ser material.
De andra i världen är redskap.
Han använder dem för sina ändamål.
Jag använde Will Graham som ett verktyg-
- för att rädda liv, på bekostnad av hans liv.
Jag trodde att han skulle klara allt jag utsatte honom för.
- Han kanske kämpar än. - Kanske inte.
Poängen är att du inte vet. Det gör inget.
Man kan inte vara säker på allt.
Wills brutala beteende har förändrat min syn på honom.
Min syn på andra människor. Världen känns mycket mörkare.
Det är inte bara Will.
Många andra liv föll i bitar på grund av mig.
- Vad gjorde du? - Jag pressade honom för mycket.
- Du misstog dig. - Jag misslyckades.
Alla misslyckas, Jack.
Jag ser på min vän, och ser en mördare.
Jag lyckas inte få ihop de två sakerna.
47 kroppar. 19 är identifierade, men inte den här.
Inga registrerade fingeravtryck. Ingen säkerhetskontroll gjord.
- Vi hoppas på tandavtryck. - Och?
Kropp 21 har samma stygnmärken som Roland Umber.
Ersatte han Roland Umber i väggmålningen?
- Var är hans ben? - Mördaren kanske fick platsbrist.
Han bytte färg mitt i ett penseldrag.
Vad sa dr Lecter?
"Ögat ser förbi denna värld, in i nästa" -
- "och ser återspeglingen av människan."
Det skulle inte finnas en spegelbild.
Mördaren har en existentiell kris. Men hur fann han sin tro?
Hej. Vad kan jag hjälpa dig med?
Avslut.
Det här bör, eller måste, bli vårt sista samtal.
I alla fall angående Hannibal Lecter.
- Nyttjar du din rätt att inget säga? - Nej.
Jag har bara inte mer insikt än det jag redan har sagt.
Gäller det även framtida insikt?
Det vore oansvarigt att fortsätta träffa dr Lecter.
Oansvarigt? För vem?
För mig.
Jag kan bara hjälpa Hannibal om jag känner mig trygg. Känslomässigt.
Jag känner mig inte trygg nu.
Så jag drar mig undan från den här situationen.
- Jag hoppas att du förstår. - Jag är inte så säker.
Både jag och Hannibal har blivit traumatiserade av farliga patienter.
Hannibal hade sin Will Graham och jag hade min.
Det har varit en nödvändig, om än obehaglig, påminnelse-
- om att jag har obearbetade problem.
Hannibal kan kanske hjälpa dig med dem. Han är duktig.
Jag undviker att bearbeta mina problem med Hannibal.
- Adjö, agent Crawford. - Adjö.
Jag kan inte hindra FBI från att kontakta mig.
Jag säger som jag sa till Hannibal:
Jag föredrar att ni inte gör det.
Nu utnyttjar ni mig.
Vad händer om ni bränner ut mig före min rättegång?
Vad skulle Jack säga?
Jacks administrativa instinkter berörs sällan av barmhärtighet.
Jag har svårt att fokusera på så mycket annat än väggmålningen.
Jag behöver din hjälp.
På 1800-talet trodde man att det sista en döende person såg-
- brändes in på näthinnan.
Vad är det sista som brändes in i detta döende öga?
Jag gjorde er böjliga.
Formade er. Satte ihop och förseglade er där ni låg.
Detta är min plan.
Ett dött öga av vision och medvetande.
Jag är fast och oseende.
Om inte nån annan ser mig.
En av de här sakerna är inte som de andra.
En av de här sakerna hör inte hemma här.
Vem är du?
Varför är du så olik alla andra? Jag har inte lagt dig här.
Du är inte en del av min plan.
Att döda måste kännas bra för Gud med.
Han gör det hela tiden. Och är vi inte skapta till hans avbild?
- Mördaren finns i väggmålningen. - Bokstavligt?
Mannen ni söker är insydd i sin egen målning.
Var är hans ben?
Den som sydde fast honom tog det som en trofé.
Han hade en vän.
Du är inte ensam.
Piero della Francesca målade dit sig själv i "Uppståndelsen".
Inget stort, bara som en vakt som sov på sin post.
Din placering blir mycket mer meningsfull.
- Den är inte färdig. - Jag gör klart den åt dig.
Vi gör klart den tillsammans.
När ditt öga såg upp mot skyn, vad såg det då?
Ingenting.
Inte längre.
- Det finns ingen Gud. - Inte med den inställningen.
Gud gav dig ett syfte. Både att skapa konst och bli konst.
Varför hjälper du mig?
Ditt öga ser nu Gud avspeglas.
Det ser dig.
Om Gud ser ner på dig, vill väl du se upp på honom?
Will Graham?
Kade Purnell, FBI Interngranskning.
Är jag fortfarande FBI-anställd, eller beror det på ifall jag döms?
Rättegången ska bara avgöra huruvida du visste vad du gjorde.
Det låter som om jag är arbetslös.
Dr Bloom jobbar hårt på att du inte var medveten om nåt.
Ja, FBI tvingade mig till det.
Dr Bloom anser att FBI gjorde dig till mördare.
Hon är inte så populär hos oss.
Vad säger ni?
Vi anser att du redan var en mördare.
Åklagarsidan kommer att beskriva dig som en intelligent psykopat.
Du och din neurolog utvecklade en sjukdom, som blev ditt alibi.
Och så dödade jag neurologen för att sudda ut alla spår.
Det kommer alla i rättssalen höra. Oavsett vad du säger.
Vad ska jag göra åt det?
Låt oss diskutera det.
Om du erkänner dig skyldig slipper vi en rättegång.
Jag ska se till att du får det bra här.
Jag är oskyldig.
Du förlorade förstånden, mycket offentligt. Något teatraliskt.
Det är en uppvisning, men det är inte min.
Du kommer att dömas till dödsstraff. Jag försöker rädda ditt liv.
Då får jag väl rädda mitt eget liv.
- Jag känner inte dig. - Mitt namn är Bedelia Du Maurier.
Du är Hannibal Lecters psykiater.
Hur är det?
Det känns som om jag känner dig.
- Det gör du inte. - Nej.
Men jag förstår dig bättre än jag trodde.
Jag ville träffa dig innan jag drar mig tillbaka.
- Vad drar du dig tillbaka från? - Sociala band.
Är inte vår självkännedom en följd av sociala band?
Det är de sannerligen i ditt fall.
Det kanske är en ynka tröst, men jag är övertygad om-
- att Hannibal har gjort det han tror är bäst för dig.
Det är ingen ynka tröst. Det är ingen tröst.
De traumatiserade är oberäkneliga, för vi vet att vi kan överleva.
Du kan överleva att detta händer dig.
Händer mig?
Överskrid inte den vita linjen.
Hallå.
Gå bort från gallret.
Jag tror dig.
Kom, nu går vi.
Gå undan.
Och min slutsats...
... är att du är farlig.
Översättning: Maya Danielsson www.broadcasttext.com